З українських прізвищ, приналежних нашому аналізові, найекзотичніше — Шнягафтьонок. Знайшлося також кілька Шнагайленок та Шнягичок. Усі — з Полісся і приналежних теренів, що дозволяє припустити наявність там особливої резервації, де зберігаються фонеми і номіни прадавньої Євразії. Адже я майже впевнений, що у лексику сучасних українських гіпі слово «шняга» потрапило невипадково. Зовсім невипадково. Воно підіслано тими таємними Геометрами, про яких так переконливо пише Дереш. Воно було закорковане у сарматську лексичну пляшку ще до нашої ери. Перепливло у ній ґотські і татарські лексичні повені, збереглося серед словесного свинства новітніх часів, відстоялося у поліських болотах. Потім вітчизняні наркомани знайшли ту пляшечку посеред своїх приходів, глючень і в'ючень, відкоркували і… пішла шняга, побігла, застрибала. Збагачуючи собою солов'їну мову нашого народу. Тішмося, брацця.
Філософська кулінарія
Хоча б раз у житті, навіть найзаскорузліший кухар-позитивіст відчуває за лаштунками свого фаху щось містичне. Воно виникає як несподіваний смак паштету, як унікальний колір запіканки, як неповторна міцність підливки. Йому немає пояснення й виправдання у межах звичного. Воно може вбити випадкового дегустатора й до сліз зворушити душу гурмана. Профанові воно надається рідкісно й ненадійно. Справжній метафізик шляхом пізнання символічних сутностей може з часом досягти регулярності цього дива. Й це єдине, що насправді виправдовує сполучення технік філософії із кулінарним мистецтвом.
Одним із найяскравіших прикладів чіткої близькості Таємного є звичайний томат. В ієрархії салатних інгредієнтів він мешкає на третьому рівні шляхетності. Овоч-аристократ, він одночасно може слугувати картою світобудови. Розріжте томат навпіл і придивіться до його структури. Ви побачите там і подвійне коло ґрунтових містерій Гермеса Телурика, що їх оспівав у «Буколіках» Верґілій, і Троянду Розгорнення послідовників Розенкройцера, й номограму Ін — Янь. Над розрізаним томатом рекомендується концентрувати світлу внутрішню енергію «ао» й медитувати в день св. Івана Хрестителя та на Вершечку Літа. Особливо надаються до медитації дозрілі «цукрові томати» європейського півдня. Перший сеанс варто почати під час щирої літньої зливи.
Томат містично споріднений із символами проточної води і джерельної бадьорості. Духовно спожитий овоч корисно спожити вдруге, себто у звичайному сенсі. Покришений твердий сир, часник та майонез складуть томатові гідну свиту. Цей салат-апрофен, відомий утаємниченим як «Брама Лемурії», може бути супроводом для певного гастрономічного настрою («равликової спраги», згідно з трактатом Шао Вана). Цей настрій можна розвинути й поступово, гармонійно вгамувати живим пивом та «Македонським салатом», симфонія якого повністю базується на овочах третього рівня шляхетності (150 г зеленої квасолі, 150 г моркви, 150 г свіжих огірків, 80 г солодкого перцю, 100 г цибулі, 250 г цвітної капусти, 100 г оливкової олії, 50 г оцту, гірчиця, петрушка, чорний перець).
Овочі третього рівня містять, крім іншого, ефірні масла. У концентрованому вигляді вони можуть супроводжувати споживання салатних складових четвертого і п'ятого рівнів шляхетності, зокрема спаржу, артишоки, пастернак, картоплю, бурячки. Прості салати-бельвю з неблагородних складових мають пригнічувальні властивості. Картопля, до прикладу, активно продукує негативну енергію «мар», властивості якої детально описані у «Містеріях Бамбукової галявини» Дзентаро і в працях багатьох сучасних азійських містиків. Саме вона, ця енергія, залишила майже у всіх індоєвропейських мовах погрозливе літеросполучення «м-р». В українській, зокрема, збереглася прадавня лексема «мара», що колись була ім'ям однієї з пекельних богинь ностратичних народів Євразії. Мара протистояла земним божествам Яві, Наві і Праві, які втілювали у своїх символах світлі й наснажувальні принципи Сущого. В прадавні часи овочі Мари заборонялися, але картопля прийшла на наші столи вже після занепаду традиційного світу. Відповідно, ті люди, які харчуються картопляними стравами, поступово накопичують у собі руйнівний потенціал (замарюються, марять, стають омареними і змореними, намарними), зрештою, перетворюються на патологічних невдах. У кулінарів-метафізиків вони означаються як «марамолі», картопляні люди. Народи, в яких картопля посідає чільне місце харчової номенклатури, врешті-решт опиняються на марґінесі розвитку. Якби цей овоч у XVII столітті не потрапив з Америки до Європи, історія нашого континенту була б цікавішою і бадьорішою. Картоплю заборонено до вживання містикам. Відьом та окультистів легко визначити за вечерею — вони відмовляються від картопляних гарнірів і драників. Недарма Дзентаро благословляє колорадського жука як «істоту шляхетну, яка визволяє від прокляття». Картопляні салати рекомендують пропонувати ворогам і людям хворобливо нестриманим.